Posouvám to na úroveň hrozby zeta, možná epsilon.
Neznám tvé úrovně hrozeb.
Curtainova organizace rychle expanduje.
A další lidé upadli do bdělých kómat.
Zdá se, že si všichni stěžovali na ztuhlost krku.
Je tu malá šance, že jde o následky programu.
-Proč se Constance… usmívá? -Může za to Curtain.
Začala se ke mně chovat podezřele mile.
Jen chceme, aby byli samy sebou.
Zápisník Garrisonové?
Pokud někdo ví, jak to zvrátit, tak ona.
Říkám tomu Wetheralův Světonázor.
Může šokovat fotoreceptory v oku.
-Může přimět mozek, aby se zresetoval. -Otoč tím knoflíkem.
Nestihl to.
Musíme ho okamžitě odstranit.
Dostal pořádnou dávku Soumračníku. Měla by působit hodiny.
To je dobře, protože nás čeká dlouhá cesta.
-Tamhle. -Co je? Můžeš být konkrétnější?
Nalevo u toho stromu s rukou.
-Cože? -Ten strom, co vypadá jako ruka?
Strom s rukou. Milligane, vlevo!
Promiň. Jsem citlivá.
-Takže tohle je ten úkryt? -Potenciálně.
Ale, ale, ale.
Ahoj, matko.
Matko? Panečku.
-To je milé. -To je milé.
Ahoj, Číslo.
-Číslo? -Číslo je její křestní jméno.
Jsem ráda, že tě ještě poznávám.
Máma byla moc statečná potom, cos odešla.
Moc statečná.
Seznamte se s mou rodinou.
Moje matka, Rowena.
-Moje sestra, Charity… -Ahoj.
A můj bratr…
Moje sestra Charity a madam Chopsová.
Ráda vás oba poznávám.
I mého bratra…Jedna.
Jedna? Dva?
Tak proč ses připlazila zpátky?
Co potřebuješ?
Potřebujeme tvou…
pomoc.
Ať se neztratíme ostatním autům. Začíná to být zrádné.
-Schváleno. -Ano, to udělejte.
To není nutné.
Mám pravomoc jako dočasný ředitel…
-Samozvaný. -Neoficiální.
Jeď dál, Eriko.
Schváleno.
Uprchla jsi s vůdcem?
Se zlým vůdcem, ano.
A přivedla jsi je k nám domů?
-Můžeme ho vidět? -Nebo ji.
Vlastně je to můj bratr a myslím, že „zlý“ je trochu přehnané.
Ale dovolte mi říct, že na Číslo Dva byste měli být velmi hrdí.
Je jedním z nejlepších lidí, jaké jsem kdy poznal.
-Je báječná. -Vskutku.
Jsem rád, že moje sestra si konečně udělala pár přátel.
-Jedna! -Byl jsem upřímný.
Byl na tebe milý. Nebuď na něj naštvaná.
-Jasně, že jsi na jeho straně. -A je to tu zas.
-Dala ti jméno „Jedna“. -Ano.
-Jsi nejmladší! -Prostě to znělo hezky.
Potřebujeme někde přespat. Úkryt. Jdou po nás.
To by se ti hodilo co?
-Tak takhle vypadá rodinný život? -Vypadá to tak.
Musíme znovu vyrobit Wetheralův Světonázor.
Kdo ví, kolik mají času Constance a pan Benedikt…než začnou být apatičtí.
Potřebujeme součástky, nářadí.
-Nářadí máme. -Panebože.
Součástky taky.
Prosím o pozornost.
Rozhodla jsem se, že tu můžete zůstat.
Ale večeři si budete muset odpracovat.
Máme velké zpoždění s úpravami.
Tenhle dům už má 17 ložnic, matko.
Těžíme si vlastní kámen.
Je to časově náročné, ale uspokojující.
Začínám to chápat.
Musíme dostat Curtaina z dodávky.
Je skvělé vidět vás všechny pobíhat kolem. Je tu tolik práce.
Potřebujeme pomoc. Děláme to pro tebe.
Kvůli mně to nedělejte.
Možná za pár hodin upadneš do kómatu.
Cítím se úžasně.
Potřebuju lepší čočku.
Věci, které se odrážejí, lámou a přenášejí, jsou v té skříňce.
Tady jsou věci, které se spojují, směšují a tvarují.
Tamhle jsou…
hřebíky.
Co se stane, až se probudí Curtain?
Pan Benedikt je přesvědčený, že se s ním spojí.
Samozřejmě, že to říká. Je šťastný.
Minule to nevyšlo.
Nevím, jak ho můžeme mluvením zastavit.
A my ho musíme zastavit.
On je padouch.
-Ale pan Benedikt ho chce… -Zachránit.
Jo.
Možná musíme toho padoucha zachránit, pokud je to možné.
Možná je to jediný způsob, jak vyhrát.
PŘEDSTAVUJEME, TONI GIANNI, MISTROVSTVÍ SVĚTA
NINA THOMPSONOVÁ MISTRYNĚ SVĚTA VE SPORTOVNÍM DŘEVORUBECTVÍ
Jak se cítíš?
Božínku.
Cítím se inspirován.
A zrazen.
Co?
Zdrogoval jsi mě? Omráčil?
Foukačka.
Jak primitivní. To je pod tvou úroveň.
Musel jsem tě odtamtud dostat.
Pryč od těch pohůnků a patolízalů.
Nathanieli, to, co děláš…
Pomáhám lidem. I tobě jsem pomohl.
Ne, je to umělé.
A ano, je to skvělý pocit, ale nikomu to nepomáhá.
Ve skutečnosti je to dost škodlivé.
Lidé ztrácejí vědomí, jsou katatoničtí.
Neexistují žádné přímé důkazy, že můj systém způsobuje…
Viděl jsme to. A vím, že ty taky. Popíráš to.
Na nikoho nemyslíš.
Jde ti jen o to ovládat lidi.
Ale prosím tě. Neznáš mě tak dobře, jak si myslíš.
Myslela jsem, že ano, ale možná jsem se mýlil.
Tak či onak tě v tom nemůžu nechat pokračovat.
Nemáš na výběr.
Mí lidé už jsou na cestě.
Nikdy nás nenajdou. Jsme daleko mimo civilizaci.
Jsme 16 km od francouzské hranice v jihozápadním Lucembursku.
Myslíš, že jsem se nepřipravil?
Že jsem nepředvídal každý tvůj krok?
Je to spíš tak 19 km.
Takže tu budou o pět minut později.
-Co je to? -Co?
-Tvůj krk, co se děje? -Ale nic.
Tví lidé mě srazili k zemi, takže…
-Jak dlouho už to tak máš? -Pár dní. Co na tom záleží?
-Nesnaž se měnit téma. -Tohle je to téma. Jen se ptám.
Jak dlouho už to tak je?
Nicholasi.
Nicholasi?
TAJEMNÉ BRATRSTVO PANA BENEDIKTA
PODLE ROMÁNU „TAJEMNÉ BRATRSTVO PANA BENEDIKTA“
OD TRENTONA LEE STEWARTA
Zdá se, že jsi našel ochotnou skupinu.
Adoptovala jste některé z těch dětí?
Ne.
Vypadají mile.
Sirotci?
Cítím, že si sirotek si dokáže vážit toho, co to znamená mít milující domov.
Často si říkám, jak tam zvládáš tu chaotickou noční můru.
Není to až tak chaotické.
Tedy aspoň ne obvykle. Teď je to dost chaotické.
Byla bych ráda, kdybys někdy zavolala.
Nikdy nezvedáš telefon.
Je to otrava.
Ale na tohle teď není čas. Máme práci.
Tohle je fajn.
Schovávala jsem ti to.
Díky.
Nemám rovnováhu.
Možná ti to půjde líp s tím tvým zvlaštním houpáním.
Děkuju.
A mimochodem, poslala jsem dopisy.
Mohla jsi odepsat.
Nebudu pátrat po adrese mé vlastní dcery.
Je přímo na obálce.
Některým z nás prostě vyhovuje, jak to je.
Ale ne všem.
Ty nikdy nechceš odejít? Nikdy?
Je tu tolik práce.
A i když vím, že tomu věříš, jiné neznamená lepší.
Je úplně normální chtít vidět svět.
Poznat nové lidi.
Nové lidi. Příšerné priority.
Hádám, že tvou největší prioritou by bylo postavit si
vězení s volnými pokoji.
Smím nabídnout svůj názor?
Myslíte trik mysli?
Kdybych na to měla dekádu, myslím, že bych to vyřešila,
ale musíme připravit obranu.
Máte mapu pozemku?
Jistě, mám podrobnou mapu pozemku.
Je zarámovaná ve vstupní hale. Můžete ji sundat.
Jedna vám ji ukáže.
Žádný problém.
Jedna,
dusí tě tento životní styl?
Ne!
Právě jsem byl v rádiu.
Skvělý způsob, jak být v kontaktu, zatímco můžu zůstat přímo tady.
Svět máte na dosah ruky.
Každopádně, starý Vandenpuig řekl něco legračního.
Lidi ve městě se na nás ptají.
Další noví lidé.
Nohsledi.
Našli nás.
Milligane!
Nicholasi?
Musíš se probrat. Prober se!
Vím, že to vypadá chaoticky, ale snažíme se…
-Není čas. Nohsledi jsou na cestě. -Dobře. Pozemek se dá bránit.
Mám spoustu nápadů, ale budeme potřebovat všechny.
-Rozumím. -Dobře.
Proč se musíme hádat?
Dobře. Všichni možná kromě Constance.
Teď by se nám hodila její síla mysli.
-Chystají se na nás zaútočit. -Kate.
Není to něco, co si můžu vybrat.
Prostě se to stane a mně to nevadí.
Sticky, Reynie, Kate, Dipiko. Máme práci.
Constance, v zájmu vlastní bezpečnosti se vrať do domu.
Možná se radši půjdu projít.
Uvnitř je úžasné puzzle s 2 000 dílky.
Zajímavé.
Prosím.
Nevím, co mám dělat.
Musíš se vrátit.
Měl jsi pravdu. Jde o kontrolu. Šlo mi o ni od začátku.
A ano, věděl jsem, že je to špatné.
Ale myslel jsem si, že když tě přesvědčím, že je to dobré,
budeš si myslet, že jsem taky dobrý.
Musíš se vrátit. Musíš to napravit, napravit nás.
Musíš to napravit.
Mám tě rád, Nicholasi.
Škoda, že jsme sem nepřijeli dřív.
Tys to hrál?
Už to skoro mám.
Co se děje?
Jedou sem tři auta.
Snad jsou připraveni.
Divoká hvězda!
Jeden prošel.
Proč?
Věděl jsem, že to je jediný způsob, jak tě přesvědčit.
Jak?
Děti vytvořily zařízení, které ten stav štěstí dokázalo zvrátit.
A než se rozbilo, zafungovalo na mě.
Rozhodl jsem se to zamlčet.
Prohnaný plán, to se musí nechat.
Ale nic to nemění.
-Nevěřím ti. -Ne?
I když to nepřiznáš, to, cos před chvílí cítil, bylo skutečné.
Skutečnější než cokoliv jiného, co můžeš vytvořit.
A ať už to bylo štěstí, smutek nebo něco mezi tím,
byla to skutečná emoce.
A to je zásadní.
To je to, co konečně cítím, když tu před tebou stojím.
Vlna emocí, dobrých i špatných,
a to je pro mě cennější než zlato.
A omlouvám se.
Za co?
Za tu foukačku. Vím, že to bolelo.
Jsou tady.
To je moje dcera!
-A i když není dokonalá… -To je irelevantní.
Já taky ne!
Tato situace si vyžaduje oboustranné řešení!
Perfektně řečeno, můj krásný synu.
Zpátky!
Tohle je můj domov.
Přestaňte.
Složte zbraně.
Všichni složte zbraně.
-Cože? -Nechápu to.
Přišli jsme vás zachránit, pane.
Ne, nemůžete mě zachránit. Už jsem byl zachráněn.
Mým bratrem.
-Pane? -Ano, ukázal mi…
že jsem na to šel možná špatně.
Kdybyste mi řekli, že něco takového někdy řeknu,
nevěřil bych vám, ale tak to je.
Teď běžte. Najděte si svou vlastní cestu.
To nedává smysl.
Musí to být nějaký kód.
-Mrká v nějakém kódu? -Myslím, že ano.
Jste uvolněni ze služby.
-Říkáte, že vám nemáme věřit? -Ne.
Ne, já…přestaň!
Jacksone.
Dveře jsou otevřené.
Prosím, zjisti, kdo jsi.
Snažně tě prosím, najdi si své vlastní štěstí.
Zasloužíme si ho všichni.
Já…
-Já… -Já…
-Vaše filozofie bude žít dál! -I bez vás!
Nechci, aby žila.
Já…
Prostě to se slovy neumím.
Jdu zkontrolovat Constance.
Co můžu udělat?
Jste zručný?
Nerozumím otázce.
Vezměte si kladivo.
Je to připravené.
Pane Benedikte! Číslo dva!
Takhle jsem ji našla.
Jsem za to zodpovědný.
Napravím to.
Ne.
Napravíme to oba.
No tak, prosím. Musí existovat řešení.
Jsme si jisti tím světelným boxem?
Ano, můj doktor zkoušel něco podobného.
Funguje to, ale jen do chvíle, než dopadnou takhle.
Ale co kdybychom zavedli elektrodu
do pravé hemisféry čelního laloku…
Na levé straně by přišla o všechny funkce!
Jsou horší věci.
Já vím.
Ale byl to mechanický proces,
takže řešení musí být podobné.
-Co když není? -Tak to mi pomohlo.
Chci říct, co když to může napravit emoce?
To pochybuju.
Tvůj proces spustí umělé štěstí, že?
Co se stane se skutečným štěstím?
-Se skutečnou radostí? -Nic.
Přesně tak. Je tam někde pohřbená, utlumená.
Nezpracovaná do té míry, že usmaží dráhu v mozku
a nemůžeš nic cítit.
Navrhuju, abychom se pokusili tu dráhu obnovit.
Tu cestu zpět ke štěstí.
Jak?
Tak…
co budeme dělat?
Snažíme se obnovit schopnost Constance cítit štěstí.
Nebo cokoliv.
A vzhledem k lidem, na kterých lidech jí záleží nejvíc,
myslím, že jste v nejlepší pozici, abyste jí pomohli.
Zpět k mé původní otázce. Co budeme dělat?
Buďte sami sebou. Mluvte s ní.
Jste to vy, díky komu se cítí šťastná.
-Vážně? -Ano.
Ahoj, Constance. Předpokládám, že nás slyšíš.
Podívej, nejsi vždycky ta nejmilejší osoba…
-Kate! -Co to děláš?
Dostávám se k věci.
Navzdory tvé neustálé mrzutosti
s tebou všichni rádi trávíme čas.
Další.
Pamatuješ, jak jsi rozbila Zaříkávač svým mozkem?
To byla sranda, ne? Dobré časy.
Takže…
si vytvořme víc vzpomínek.
Přátelství? Zábava?
Jen vyjmenováváš příjemná slova.
Constance, moc tě chceme zpátky. Prosím. Máme tě rádi.
Neděláme jí radost.
Otravujeme ji.
To je možná ono.
Co Constance dělá ze všeho nejradši?
-Uráží nás? -Přesně.
Dělá jí to radost.
Tak projevuje lásku.
Nekonvenční, ale je to pravda.
Tak ji přimějeme, aby nás urazila.
-Nemůže mluvit. -Teď ne.
Ale co kdyby to bylo něco neodolatelného?
Kdybych řekl, jak moc rád se objímám…
Jak dlouho by podle tebe odolala?
Je to proti její biologii.
Constance?
Miluju objímání. Miluju to.
Vidělas emblémy na nových německých vlacích maglev?
Modré svislé pruhy. Hrůza.
Víte, co je na mém kyblíku skvělé?
Že není spojen s žádnou emocionální potřebou.
Je to jen naprosto logický způsob přípravy.
-Teď. -Ahoj, Kate.
Rýmy kterého básníka máš nejradši?
Musím si vybrat jen jednoho?
Všichni jsou skvělí.
Lesy jsou krásné, temné a hluboké.
Ale musím dodržet sliby a urazit míli.
Úspěch se nejlíp počítá těm, kteří nikdy neuspějí.
Pochopit nektar vyžaduje nejpalčivější potřebu.
Nevstupuj do té noci něžně.
Buř se tváří v tvář temnotě.
"Whan that Aprille with his shoures soote.
The droghte of March hath perced to the roote."
Víš, co na tomhle světě miluju nejvíc?
Víc než objímání?
Miluju velkou, zářivou, luxusní
pletenou vestu.
Radši budu v kómatu, než tohle poslouchat.
-Je zpátky. -Zabralo to.
Díky bohu.
-Zabralo to. -Ne.
Žádné objímání.
Ne…
Díky za pomoc.
Díky, že ses s námi rozloučila, než nás zase opustíš.
Je to opuštění, když se rozloučíš?
Co kdybyste
mě přišli navštívit ve Stonetownu?
Ráda bych vám ukázal svůj druhý domov.
-Madam Chopsovou tu možná nechte. -Ne.
Možná ochranné pouzdro?
Uvidíme.
Dobrý den.
Takže…
zpátky na základnu?
Ano.
S tímhle a tím, cos zjistil u Constance,
tu máme vzorec, jak to zvrátit.
Takže musím zpátky do práce.
Jsem rád, že jsi zpátky.
Ano.
Jo.
Myslím, že jsem trochu ztratil perspektivu.
To se stává i těm nejlepším.
Přesto tato organizace potřebuje víc než jeden pohled na věc.
Takže pokud jste ochotné,
rád bych, abyste se vy dvě ujaly vedení.
Moc rádi.
-Tak za pět týdnů. -Cože?
Pět.
Je to něco, kam jsem i já pozván?
-Ne. -Ne?
Kate,
určitě ráda uslyšíš, že se tě nezeptám,
jestli nepotřebuješ bundu.
Vážím si toho,
ale nebude mi vadit, když se někdy zeptáš.
Pojďme za Madge.
Dobře, byl jsem trochu ubohý.
Nic z toho nebylo snadné.
Jsem moc rád, že sis našel místo v Boatwrightově akademii.
Mám dvě místa.
Pojď.
PRÁDELNÍ SERVIS
ASI O PĚT TÝDNŮ POZDĚJI
MISTROVSTVÍ SVĚTA VE SPORTOVNÍM DŘEVORUBECTVÍ, ANTVERPY
-Jo! -Jo!
KAZEMBE A DVA VYHRÁVAJÍ SVĚTOVÝ ŠAMPIONÁT VE SPORTOVNÍM DŘEVORUBECTVÍ
Ahoj, Reynie. Jak se vede?
Tenhle semestr začal skvěle.
Těším se na tvou návštěvu. Všichni se na tebe těší.
Ahoj, Reynie. Tady Kate.
Jen jsem ti chtěla nechat vzkaz,
že jsme zpátky doma a zase pracujeme.
Myslím, že to začíná být ono.
Chtěl jste dopis. Toto splňuje tvou žádost.
Nemáš zač. Constance.
PRO DALŠÍ SVETR
Luští staří lidé křížovky, aby si zaměstnávali svůj mozek?
Ahoj.
Někteří jistě ano.
Věda v tomto hovoří celkem jasně.
Tak možná…
Tak možná můžete zjistit, odkud pocházím?
To bych rád zkusil.
A mimochodem, je mi jen 51.
Já vím. Je to odporné.
Ale vypadám na 46.
-To je spousta zavazadel. -Ano.
Přidám se k vám.
-Vážně? -Věř mi, je to nutné.
Ukázalo se, že máme sestru.
A není tak milá jako já.
Překlad titulků: Peter Gejdoš